Tenhle text nebude přímo o běhu ačkoli s ním souvisí velice, velice úzce. Je to popis mého zkoumání ohledně „výchovy“ dětské nohy a zkoumání jaká bota je vhodná pro nohy nejmenších a rostoucích dětí. Má tři části: v první nadhodím východiska a situaci, ze které vycházím, v druhé se podíváme jaké výzkumy jsou k dispozici pro podporu existujících přístupů k obouvání dětí a ve třetí to nějak všechno shrneme a zjistíme, co to může znamenat.
Předesílám, že nejsem odborník. Nejsem lékař ani fyzioterapeut. Jsem jen obyčejný rodič, který má zájem o zdraví svého dítěte a zároveň – díky běhu – trochu zostřenější pohled na fungování nohy. Zároveň mám vrozenou nedůvěru k mainstreamovému myšlení a snažím se hledat alternativní pohedy. Mými nástroji jsou selský rozum, oči a internet. Nenabízím finální řešení, ale náhled do mého zkoumání a velice vítám jakékoli další úhly pohledu.
Vzhůru.
Dcera má za sebou dva roky života, první vratké kroky byly postupně jistější a jistější, přeměnily se v první pobíhání a teď už vlastně není nic, co by jí zastavilo. Když se rozběhne, už jí člověk nedožene chůzí, ale je potřeba běžet taky. Je fascinující sledovat jak se postupně mění a vyvíjí technika chůze a technika běhu, jak si tělo hledá co nejefektivnější cesty, jak se mění došlap, délka kroku atd. Vlastně je to nejhezčí běžecký kurz, který může být. Ale to patří do jiného textu.
Otázkou je, co by měla mít na nohách.
Vyrostl jsem ve světě, kde se tvrdilo, že první, na co je třeba se dívat u dětské boty je:
– pevná podrážka
– pevná pata, která bude dětskou nohu bezpečně držet
Když jsem v devadesátých letech pracoval na dokumentárním projektu o pěči a výchově o děti, všichni pediatři zmiňovali právě toto: bota by měla nohu fixovat, zpevnit kotník, podpořit „správné“ držení nohy. Jedná lékařka dokonce demonstrativně ukazovala „zlou“ botu, jejíž vadou bylo právě to, že umožňovala dětskému kotníku volný pohyb a byla doplněna velmi pružnou podrážkou.
Když se projdete po obchodech, které nabízejí dětskou obuv, zjistíte, že většina výrobců tento trend dost rigorózně drží. Minimálně, co se týče podrážek. Průměrná dětská bota má podrážku, která se vzpírá ohnutí, je tlustá a když ji porovnáme s poměrově větší dospělou botou, jsou podrážky většinou mnohem silnější. Jsou i boty, které jsou pružnější, jemnější a míň omezující pohyb, ale pocitově se zdá, že „tvrdá“ bota trhu u nás s přehledem vládne.
Trend pevné boty tedy žije stále. Je přítomen jak v obuvnictví, tak v médiích. A není divu. Je to trend, který byl dětskými lékaři hlásán dlouhá léta a stal se standardem.
A před pár lety bych byl k tomuto přístupu méně podezíravý než dnes. Ve chvíli, kdy jsem se rozběhl a „objevil“ bosou nohu jako ideální metodu pro učení běžecké techniky a mnohdy i nápravu pohybových vad, mi začíná v hlavě pulzovat otázka: proč má mít dítě imobilizovanou nohu? proč by se neměla noha vyklánět do stran? Nevím, ale při všem, co je zřejmé z „původního“ fungování našeho těla by mi spíš dávalo smysl, aby se noha vyvíjela přirozeně, tedy co nejblíž stavu, kdy jí nic „neobaluje“ a neomezuje.
Tedy na jedné straně tu máme klasický přístup, který doporučuje dětskou nohu podepřít, aby se vyvíjela nějakým ideálním směrem a na druhé straně názor, který za ideál považuje přirozený pohyb v takové formě, ke které jsme dospěli evolucí. Ale tím to nekončí.
I kdybych se rozhodl, že „bosý“ přístup je ten, co mi dává lepší smysl – vždyť přece dětská noha musí být vybavena na to aby si sama našla ideální pohybové formy aniž by byla usměrňována zvenčí – nemůžu nechat dítě běhat bosé pořád. Zaprvé žijeme v zeměpisných šířkách, kde není možné chodit bosky celoročně (ano, puristi by mohli protoestovat, že to možné je, ale zkrátka nepustím dvouleté dítě v pětstupňovém mrazu ven bez bot) a zadruhé prostředí ve kterém žijeme není úplně bezpečné pro bosou nohu čtyřiadvacet hodin denně.
Je tedy potřeba nějaké boty mít, respektive je dítěti na nohy nasadit. Ale jaká je tedy ideální cesta toho, co by měla botička posktnout? Komfort? Ochranu? Podporu? Volnost? A jakou podporu nalézají obě teorie (podpora nohy vs. volnost) ve vědeckém světě? Existují vůbec nějaké vědecké výzkumy, které by se zabývaly touto problematikou a nabízely srozumitelná řešení?
Existují. A právě to bude náplní dalšího kusu dětského obuvnického seriálu: podíváme se jaké výzkumy podporují který přístup a jak by dle vědců měla dětská bota vypadat.
velmi zajimave zamyslenni. Moc se tesim na dalsi dily..
Jak má vypadat správná bota pro dítě nevím, ale určitě nemá být s měkkou podrážkou. Jednou jsem si vyrobil sandály s hodně měkkou podrážkou z pantoflí a nedalo se v tom na tvrdém povrchu běžet, hrozně to mate senzory nohou a noha pak přepíná lýtkové svalstvo.
Zajímavý názor, ale nemohu souhlasit. Vždyť běh (a samozřejmě i chůze) po tvrdém povrchu je možná i naboso. Lýtkové svaly jsou často odvyklé na takový pohyb a proto chvíli trvá než si zvyknou, ale logicky by na to měly být volucí připraveny.. Nazávisle na věku toho, kd k nim patří..:)
Myslim, ze jsem to spatne podal, pokusim se vylepsit. Bosy na tvrdem povrchu v pohode, v botach s normalni (tvrdou) podrazkou taky, ale kdyz jsem mel ty sandaly s mekou (rozumej skoro houbovitou) podrazkou, tak noha pri dopadu si asi myslela, ze mekky teren, tak asi vic doslapla, jenze po seslapnuti podrazky najednou tvrdy teren a vse se tlumilo az v litkach. Ve Five fingers zvladnu 10km po asfaltu a v poradku, ale s temi mekkymi sandaly me po 300m tak bolely lytka, ze jsem to vzdal. No snad jsem to osvetlil.![:-)](http://www.runfree.cz/wp-includes/images/smilies/simple-smile.png)
jasný. jasný. chápu. tak to je potřeba poopravit můj výraz měkká, kterým jsem myslel spíš „pružná“. ))) a hned je jasněji..)
Díky,
řeším (resp. budu řešit) stejné dilema a budu rád za váš research a sumarizaci poznatků. Doufám, že následující díly budou záhy pokracovat…
Díky,
PS
každý Váš nový příspěvek mi dělá velkou radost.
Píšeš jako na zavolanou. Zakrátko to taky budeme řešit, tka to aspň stihnu nastudovat a tvůj seriál mi pomůže se v tom zorientovat![:-)](http://www.runfree.cz/wp-includes/images/smilies/simple-smile.png)
detska bota musi byt hlavne taka, aby sa dietatu pacila 😉